I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Du er stadig vred på mig, ikke?
Vi har været på jagt hele dagen, men du nyser og skræmmer byttet væk.
- Ikke sidste gang. - Nej, da faldt du i åen i stedet for.
- Jeg er vist ved at blive forkølet. - Jeg håber, det bliver slemt.
- Hvad var det? - En fugl, tror jeg.
Det der var helt klart en kvinde, der skreg.
Hvorfor er det aldrig bare en fugl?
- Hvad laver du? - Du vil vel se, hvad der foregår?
Jeg havde aldrig troet det, men du er ved at lære det.
Lad kvinden gå.
Hun er blevet dømt til døden.
- Det her vedkommer ikke Dem. - Jeg er kong Arthur Pendragon.
Hendes sortekunst har bragt sygdom og lidelse over byen.
- Har hun fået en retfærdig retssag? - Deres far havde ikke vist nåde.
- Jeg er ikke min far. Skær hende fri. - Jeg vil ikke risikere byboernes liv.
Skær hende fri, sagde jeg.
- Er der mere, vi kan gøre for hende? - Hun overlever ikke natten.
Tak!
- Prøv at hvile dig nu. - Min tid er kommet.
Når man har levet så længe som jeg-
- frygter man ikke længere rejsen til det hinsides.
Jeg har en gave til Dem.
De viste godhed og medfølelse.
Det er egenskaber hos en sand konge.
Åbn den.
Det er smukt.
Det har kraften til at påkalde de dødes ånder.
Cathbhadhs horn.
Da Uther angreb De Saliges Ø-
- blev hornet gemt, inden templet faldt.
- Det kan åbne åndeverdenens port. - Jeg har selv set det.
Jeg deltog selv i sådanne ritualer længe før den store udrensning.
Ypperstepræstinderne samledes hvert år ved Nemetons sten-
- for at fremmane deres forfædres ånder.
Det bærer på en kraftig magi.
Opbevar det sikkert.
Han er altid sådan på årsdagen for sin kroning.
Burde han ikke feste?
Jo, men det var også den dag, Uther døde.
- Hvad laver du? - Ikke noget.
- Jeg tænker. - Tænker du? Nu bliver jeg bekymret.
Hold mund.
Lad det være. Jeg befaler dig, og jeg er Camelots konge.
Selv om det ikke synes at betyde noget for dig.
Gør hestene klar, og skaf proviant.
- Og sig ikke et ord til nogen. - Truer du mig med en ske?
- Det her sted føles uhyggeligt. - Det er, fordi du er fej.
Jeg værdsætter mit liv og vil ikke dø en frygtelig død.
- Skal vi vende om? - Nej.
- Hvad er det? - Nemetons sten.
- Vil du bruge hornet? - Jeg vil se min far igen.
Det er kraftig magi.
Min far blev taget fra mig for tidligt.
Hver dag tænker jeg på alt det, jeg burde have sagt.
Hvis du fik chancen for at møde din far og tale med ham...
Ville du så ikke gøre det samme?
Far...
Arthur.
Jeg troede aldrig, jeg ville se dig igen.
- Jeg tænker på dig hver dag. - Og jeg tænker på dig.
Nogle gange ønsker jeg mere end noget andet, at du var hos mig.
Jeg er bange for, at du ikke ville synes om det, jeg havde at sige.
Mange af dine beslutninger som konge går imod alt det, jeg lærte dig.
- Jeg gør det, jeg mener er rigtigt. - Du har blæst på traditionen.
Du har tilladt jævne mænd at blive riddere.
De er nogle af Camelots allerbedste. De ville give deres liv for riget.
De betvivler dine beslutninger og får dig til at fremstå som svag.
At lytte til andre er et tegn på styrke.
Tror du, at folk frygter en konge, som ikke ved, hvad han vil?
- Jeg vil ikke have, at folk frygter mig. - Så får du heller ikke deres respekt.
Dit ægteskab burde have været med en allieret, ikke en tjenestepige.
Jeg giftede mig med Guinevere, fordi jeg elsker hende.
Mere end jeg kan sige med ord.
Det er ting, der er vigtigere end kærlighed.
Det er din pligt at styrke og beskytte riget.
Du har fejlet.
Jeg vil bare gøre dig stolt.
Hvordan kan jeg være stolt af en søn, som blæser på alt det, jeg lært ham?
Som ødelægger det, jeg efterlod mig.
- Jeg har skabt fred i riget. - Til hvilken pris? Freden er ikke evig.
Hvis du ikke er stærk, falder riget.
Gå nu.
Det er så meget mere, jeg vil sige.
Hvis du bliver, sidder du fast i de dødes rige. Du må gå nu.
Gå.
Det her må ikke være sidste gang, vi ses.
Tænk på alt det, jeg har sagt. Det er ikke for sent. Gå nu.
Jeg vil altid elske dig, Arthur.
Arthur?
Vil du tale om det?
Hvad skete der ved stenene?
Min far synes ikke om min måde at regere hans rige på.
Du mener vel dit rige?
Sæt, han har ret i det, han sagde.
- Sæt, jeg har svækket Camelot. - Tror du virkelig det?
Du har altid gjort det, du anså for at være det rette. Folk respekterer dig.
Tak, Merlin.
Nogle synes stadig, at du er et arrogant fæ.
Hvem?
Meget morsomt.
Lad os få noget søvn.
Vi har dækket området fra Pawlett ned til Meldreth.
Det omfatter tredive mand ved Bawtry.
Femten ved Talan, ti ved Chime, ni ved Brune...
Elleve ved Burwelle.
Bordet skal repareres inden næste rådsmøde. Hører du efter, Merlin?
Undskyld, jeg tænkte på det, der skete. Mit hjerte sad oppe i halsen.
- Så burde du nok hvile resten af dagen. - Mener du det?
- Var det din spøg? - Hvor er du intelligent, Merlin.
Merlin?
Hvorfor tager det så lang tid for dig at få rustningen af?
- Jeg er dobbelt så stor som dig. - Hvorfor har du så så lille en hjerne?
Hallo?
Er der nogen?
Træd frem.
- Øksen må være faldet ned. - Såret er overraskende dybt.
Du var heldig, at du ikke kom mere til.
- Underligt... - Hvad sagde du?
Det var, som om nogen iagttog mig-
- men det var nok bare indbildning.
Læg et nyt omslag på i morgen, og ingen træning.
Er der noget galt, Merlin?
Jeg får en klar fornemmelse af, at der er noget, du ikke fortæller mig.
- Nej. Hvorfor tror du det? - Det plejer at være sådan.
Vi tog ud til Nemetons sten. Jeg prøvede at standse ham.
Han insisterede.
Hvad er der, Merlin?
Da lysekronen var faldet ned, stod jeg uden for salen-
- og mærkede noget i rummet, præcis som Percival sagde.
I sin tid øvede ypperstepræstinderne sig på at gå ind i åndeverdenen.
Det er farligt, og man skulle især undvige én ting:
At vende sig om og kigge på ånden på vej ud.
- Hvad skete der i så fald? - Man slap ånden ud i vores verden.
Arthur må have vendt sig om.
- Hvad sagde du? - Du kan have sluppet din fars ånd ud.
- Hvad får dig at tro det? - Vendte du dig om?
Vendte du dig om mod din far på vej ud?
Jeg kan have drejet hovedet et øjeblik.
På den korte tid slap du Uthers ånd ud.
Alle de mærkelige hændelser... Lysekronen, der faldt ned...
- Kæden knækkede. - Øksen, der faldt ned på Percival...
Skulle min fars ånd stå bag det her?
Det runde bord symboliserer alle de forandringer, der er sket.
- Uther er vred og dermed farlig. - Han ville aldrig gøre sådan noget.
Han ville værne om sin arv for enhver pris...
Så er det nok.
Gå med dig.
Nu.
Er der nogen?
Gwen!
Det var Uther.
Gwen blev låst inde i køkkenet, som på mystisk vis begyndte at brænde...
Du sagde, at Uther ikke bifaldt jeres ægteskab.
Jeg ved, hvor svært det er for dig.
- Hvordan har hun det? - Røg i lungerne, men hun kommer sig.
Jeg har givet hende en sovemikstur. Hun var heldig, at hun overlevede.
Min far kunne være grusom, men han ved, hvor meget jeg elsker Guinevere.
Gaius...
Hvad ved du om spøgelser?
Vi må tvinge Uthers ånd tilbage, før han gør mere skade.
Med Cathbhadhs horn åbner vi sløret mellem verdenerne.
Men kun den, der fremmanede ånden-
- kan tvinge den tilbage.
Undskyld.
- Godt, jeg ikke er let at forskrække. - Ikke det? Du så ret forskrækket ud.
Det er, fordi du er en klodsmajor. Saml den så op.
- Hvor bliver Gaius af? - Det tager tid at gøre det her rigtigt.
Hvad er der?
- Jeg hørte noget bag døren. - Det er noget, du bilder dig ind.
Hvad gør vi?
Der har du dit spøgelse.
Den her drik gør, at De kan se Uthers ånd.
Når De står ved siden af ham, skal De blæse i hornet.
Det er den eneste måde at tvinge ham tilbage til åndeverdenen på.
- Er det ufarligt? - Det ved jeg faktisk ikke.
- Hvad venter du på? - På et se, om det er ufarligt.
- Hvis jeg ikke dør, drikker du også? - Netop. Kom nu.
Man dør i al fald ikke med det samme.
- Det var det værste, jeg har smagt. - Undskyld, glemte jeg at sige det?
- Der! - Hvor?
Det var bare vores skygger.
- Arthur, Merlin... - Leon.
- Er alt, som det skal være? - Ja.
Vi...
- Fortæl, Merlin. - Vi...
Jeg lærer ham digte.
- Digte? - Jeg elsker digte.
Jeg blev også overrasket. Han er umættelig.
Så fortsæt De bare med det.
Kunne du ikke finde på noget bedre?
Du fik mig at ligne en elskovssyg tøs.
- Hvad var det? - Min far.
Jeg havde ikke troet, at jeg skulle jage min egen far.
Jeg ville bare gøre ham stolt, når jeg blev konge.
- Hvad er det? - Du har altid gjort det, du har syntes.
Kan du ikke se, at I er helt forskellige? Der er meget bedre i Camelot nu.
- Det synes min far tydeligvis ikke. - Folket tror på dig, Arthur.
Men det er ikke noget værd, hvis du ikke tror på dig selv.
Undersøg forrådskammeret.
Arthur!
Merlin?
Er det dig, Merlin?
Far...
Jeg ved, at det er dig, far.
- Hvorfor gør du det her? - Jeg har ikke viet mit liv til riget...
...for at se det ødelagt af min egen søn.
- Du prøvede at dræbe Guinevere. - En tjenestepige kan ikke være dronning.
Hun er klog og stærk, og jeg stoler på hende.
Det er din svaghed. Du stoler for meget på andre.
Kun du skal herske over Camelot.
Så vil jeg slet ikke herske!
Hele dit liv har jeg forberedt dig på at blive konge.
Har du ikke lært noget?
Den, som ikke stoler på folk, lever i frygt. Dit had skyldtes frygt.
- Hvor vover du? - Jeg må styre riget på min måde.
- Jeg gør det, jeg mener er rigtigt. - Jeg lader dig ikke ødelægge alt!
Så må du dræbe mig. Jeg er ikke dig.
- Jeg kan ikke herske som dig. - Camelot må komme før alt.
Til og med før dig.
Lad ham være, Uther. Du har gjort nok skade.
Du hører ikke hjemme her. Tag tilbage til åndeverdenen.
Det her er mit kongerige.
Tror du, at du kan får mig herfra? Du er kun en simpel tjener.
Jeg er meget mere end det.
Har du magiske kræfter?
Jeg blev født med dem.
Jeg gjorde dig til Arthurs tjener, og du er troldmand...
Da du var konge, var der trolddom i hjertet af Camelot.
Du og din slags skal ikke forgifte mit rige!
Du tager fejl i så meget.
Arthur er en mere vær dig konge, end du nogensinde var.
Det bliver en fornøjelse at dræbe dig.
Far!
Arthur... Nej, gør det ikke.
Jeg har altid handlet for Camelots bedste.
Du har haft din chance. Nu er det min tur.
Merlin har...
Jeg har altid set op til min far. Jeg har beundret og respekteret ham.
Jeg kan ikke gøre ham tilpas og samtidig følge mit hjerte.
- Uther prøvede bare at beskytte riget. - Det betyder ikke, at han havde ret.
Jeg vil opbygge et kongerige, der er retfærdigt.
Hvor alle behandles med respekt, uanset rang.
- Selv mig? - Naturligvis.
Betyder det, at du holder op med at slå mig?
- Jeg slår dig da aldrig. - Jo, hele tiden.
Det er bare spøgefulde tjat.
- Må jeg give dig et spøgefuldt tjat? - Du kan jo prøve.
Hvad pokker var det?
Bare lidt... spøg.
Nej, Merlin. Du gør det forkert.
Lad mig vise dig det.
EVENTYRET FORTSÆTTER...
Prinsesse Mithian...
Jeg har ingen anden at gå til.
Hvis I dræber mig, får I hele Camelot på nakken.